EN NETFLIX-SERIE
Sett deg.
Jeg snakket med med naboen din, Carol Sullivan.
Truet du henne med en palettkniv?
Herregud.
Nei, jeg vasket penslene mine. Jeg glemte at jeg hadde den i hånden.
Jeg trodde hun trakasserte håndverkeren. Det var en misforståelse. Jeg sa unnskyld.
Hvorfor skriver du det ned?
Hun sa at du snakket med Chastity på drapsdagen.
-Jeg visste ikke at du kjente henne. -Jeg møtte henne dagen før.
Carol sa at hun så en konfrontasjon mellom deg og Chastity.
Hun sa at du hoppet ut av bilen, lot den stå og gå
og kranglet med henne?
Sitter hun og stirrer ut vinduet hele dagen?
Hva snakket du og Chastity om?
Hun kastet tusjene jeg ga til Neils datter.
Hun likte ikke lukten.
-Jeg ville ikke drept noen for tusjer. -Hva ville du drept for?
Hallo.
Jeg skal ta fingeravtrykkene dine. Vet du hvordan det gjøres?
Nei.
Jeg plasserer fingeravtrykkene i blekk på dette arket.
Gi meg høyre hånd først,
så starter jeg med høyre tommel.
Vi trykker ikke avtrykket rett ned. Vi ruller det.
Trykker vi rett ned, blir det utydelig. Vi ruller forsiktig.
Sånn, ja. Nei, bare…
La meg rulle forsiktig.
Sånn.
Fingeravtrykk er enklere under obduksjoner,
fordi levende prøver å hjelpe til for mye.
Så til nummer seks. Det er venstre tommel.
-Hvordan går dagen din? -Bra.
Greit. Det er alt jeg trenger.
Ha en fin kveld.
Er det alt? Kan jeg gå?
Hvorfor blomster?
-Hva? -Du maler blomster. Hvorfor?
Vil du snakke om det?
Jeg så maleriene i huset ditt. De er nydelige.
Du har talent.
Takk.
Vil du ikke si det?
Greit. Jeg har ikke alltid malt blomster.
Da jeg begynte, malte jeg landskap, seilbåter,
ting som turister kjøper.
Jeg var den sultende kunstneren som knapt fikk endene til å møtes.
Den første gangen jeg lyktes, var det et uhell.
Jeg kjedet meg, så jeg malte hunden min som Mona Lisa.
Folk elsket det.
Jeg fikk masse bestillinger.
Det ble en hjemmeindustri
hvor jeg malte hunder som del av mesterverk.
Jeg begynte å bli utbrent,
og jeg sluttet nesten å male helt,
før jeg ble gravid med Elizabeth.
Jeg viste tegn på tidlig fødsel, så jeg måtte være sengeliggende.
En dag kom sykepleieren med en nydelig blomsterbukett.
Jeg stirret på den, og følte en lidenskap
bygge seg opp som jeg aldri hadde følt før,
og jeg visste at jeg måtte male dem.
Mannen min og håndverkeren vår, Buell,
bygde et staffeli så jeg kunne male i senga.
Jeg hadde aldri følt meg så knyttet et motiv.
Det var noe med den skjøre skjønnheten.
Så delikate, men modige nok til å åpne seg selv
i en verden som kan være så rå.
De neste tre månedene i den senga gjorde jeg ikke annet enn å male.
Det var de beste maleriene jeg hadde laget…
…til Elizabeth kom.
Jeg sluttet å male da…
Da Elizabeth døde.
Det må ha vært så vanskelig å miste datteren din.
Jeg hadde vært så sint.
Godt forsøk.
Tror du at du kan lure meg til å si at jeg var så sint at jeg drepte noen?
Jeg vil ikke lure deg.
Hvis du er mer komfortabel med en advokat her…
Jeg trenger ingen advokat.
Jeg har ingenting å skjule. Jeg gjorde ingenting.
Kan du ha glemt det?
-Hva betyr det? -Du skal få høre noe.
-911. Hva er nødssituasjonen? -En kvinne har blitt drept.
406 Canterbury Hill. Skynd dere!
Ro ned. Kan du gjenta adressen?
406 Canterbury… Nei, det er min adresse. 40…
407 Canter…
-Du høres ikke riktig naglet ut. -Jeg ville aldri ha skadet noen!
Jeg tror at du tror det.
Det var en sak for noen år siden i Rockport.
En mann drepte kona gjennom 33 år.
Han hadde aldri sagt noe slemt til henne.
En kveld snudde han seg i senga, tok en lampe
og slo henne til skallen knuste.
Han hadde blandet sovepiller og alkohol.
Han våknet neste morgen.
Han visste ikke hva han hadde gjort.
-Etterforsker Lane? -Straks tilbake.
Miss Whitaker, kan du reise deg?
Still deg mot veggen.
-Hva skjer? -Legg hendene på ryggen.
-Hva skjer? -Fingeravtrykkene stemte.
Du er arrestert for drapet på Chastity Linkous.
-Nei, jeg… -Du har rett til å tie.
Etterforsker Lane.
Alt du sier kan og vil bli brukt mot deg i en rettssak.
Legg klærne i posen.
Legg alle smykkene dine her.
Douglas?
Ta hånden min.
-Hva gjør du her? -Det går bra. Bli med meg.
-Hva skjer? -Bare litt lenger.
Et bryllup?
En ny sjanse til kjærlighet.
Douglas, vent.
Vent.
POLITISTASJON
Jeg er så glad for å se deg.
Tusen takk.
Lov meg at du ikke rømmer fra landet, for da må jeg betale 500 000 dollar.
Jeg vil bare rømme til senga mi.
-Var det deg? -Sloane! Nei. Herregud.
-Du kan si det, Anna. -Det er ingenting å si.
-Du skylder meg en forklaring. -Jeg måtte ta opp lån på galleriet.
Jeg vil også ha en forklaring, for dette gir ikke mening.
Du var besatt av den familien.
-Du var besatt av henne. -Så jeg drepte henne?
-Avtrykkene dine var på drapsvåpenet. -Du kjenner meg, Sloane!
Mye har skjedd. Du har vært på mørke steder.
Jeg er på et mørkt sted nå, og jeg trenger en venn.
Jeg er vennen din.
Jeg hadde kjørt deg til Mexico om du ba meg om det. Nå.
Det var ikke meg. Jeg har ingenting å rømme fra.
-Skal jeg bli hos deg i natt? -Nei, det går bra.
Jeg tror deg ikke.
Ingen gjør det.
Herregud.
Sloane, det… Neil.
Politiet gjennomsøkte huset ditt i morges. Jeg snakket med en av dem.
-Er du tiltalt for drap? -Jeg er…
Jeg ville vise deg noe.
Hvis du kommer nær Emma eller meg igjen,
bruker jeg den.
Pokker ta.
Hva faen er der oppe?
PSYKOLOG
-Hallo. -Jeg må snakke.
-Jeg er med en pasient. -Jeg tror jeg drepte noen.
Jeg er tiltalt for drap, og det er blod på loftet.
-Bare ro ned. -Ikke be meg om å roe ned.
Jeg løy. Jeg har drukket og tatt pillene du skrev ut til meg.
Kanskje det var meg, men så husker jeg det ikke.
-Du gir ikke mening. -Hun hadde det livet jeg ønsket meg.
Livet jeg en gang hadde.
Hvem?
-Kvinnen i huset på andre siden av gata! -Bare pust.
Jeg tror jeg drepte henne.
Det er blod på loftet.
Hva om jeg har drept flere?
Jeg kjenner deg bedre enn noen andre.
Du er ikke en morder, og jeg er ikke bare en psykiater.
Jeg var mannen din.
Jeg drepte jo datteren vår.
-Hva snakker du om? -Du ville ikke ta henne med.
Du visste ikke om "ta med datteren på jobb"-dagen.
-Det er min skyld at Elizabeth er død. -Anna, slutt.
Jeg lot henne være alene i det rommet. Hvis det er noens feil, er det min.
Du gjorde bare jobben din.
Jobben min var å beskytte datteren vår. Jeg mislyktes.
Det er ikke din feil.
Og det er ikke din feil.
Kanskje det bare er Massacre Mikes feil.
Kanskje vi bør hate ham, ikke oss selv.
Ikke hverandre.
Jeg kunne aldri hate deg.
Selv om jeg ødela ekteskapet vårt? Jeg stengte deg ute.
Du kan ikke stenge noen ute om døren allerede er lukket.
Jeg visste ikke hvordan jeg skulle elske.
Jeg ante ikke hvordan jeg skulle takle det.
Anna, er du på loftet nå?
Nei.
Greit. Gå opp dit.
Greit.
Jeg er redd.
Ikke vær redd. Jeg er her.
Blodet…
Du greier det. Jeg er her med deg.
Du greier det, Anna.
-Greit. -Se for deg at jeg holder hånden din.
Gud.
Herregud.
Hva? Hva er det?
Det er maling.
Det er bare rød maling.
Ser du? Du har ikke drept noen.
Så hvorfor husker jeg at jeg knivstakk henne?
"Se på meg. Jeg er så pen."
Perfekt ansikt, perfekt kropp, perfekt liv.
Jeg knivstakk ikke henne. Jeg knivstakk et maleri.
Jeg har ikke drept noen.
Selvsagt ikke.
De fant palettkniven min ved siden av liket.
-Den har fingeravtrykkene mine. -Det må være en forklaring.
Noen kan ha tatt kniven fra huset.
Hvem?
Kan noen ha kommet seg inn?
ALLE KAN BLI KUSTNERE
Herregud!
Anna?
Buell har bodd her oppe.
Hva?
Jeg visste at jeg hadde hørt lyder. Det var Buell.
Gode Gud.
Er det noe med Buell du ikke fortalte
da du ansatte ham til å fikse postkassen vår?
-Som hva da? -Om fortiden hans.
-Hvordan ble han håndverkeren vår? -Han var pasienten min.
-Pasienten din? -Min første pasient.
Jeg rehabiliterte ham og fikk ham løslatt tidlig.
Fra hvor?
Sykehuset. Han var strafferettslig utilregnelig.
Hva gjorde han?
Han drepte hele familien med en klohammer.
-Hvorfor har du ikke fortalt meg det? -Da hadde du ikke villet hatt ham der.
Jeg hadde ikke det!
-Noen måtte fikse postkassen! -Den er fortsatt ikke fikset!
-Hva? -Det var Buell.
Han drepte henne.
Han må ha tatt en palettkniv,
men han hadde på hansker. Derfor er avtrykkene mine.
Anna, hvor er Buell nå?
Jeg vet ikke.
Hør på meg. Du må dra derfra.
Anna, du må dra!
Buell! Nei!
Tekst: Mari Hegstad Rowland